I tusentals år har jag varit förlorad för omvärlden,
jag, Dinah...
Där är min Dinah!
...Jacobs enda dotter.
Och det var på denna heliga plats
som jag lärde känna mina mödrars hemligheter och visdom
och kärlek.
Vart ska vi?
Det där är Shechem, där kungen bor.
Hon är det mäktigaste oraklet i Kanaan.
- Hallå, moder. - Hon skar dig.
Det är så Rebecca märker sina slavar.
Det enda vi har gemensamt är min far
och du förlorade honom.
Liksom du.
Han heter Shalem och han är son till kungen.
Kär? Du har precis träffat honom!
Min son har gift sig med din dotter.
Varför rådfrågades inte jag?
Nämn ditt pris så betalar jag.
Ber du om en pojkes åsikt?
En pojke som ser saker du inte kan se.
Han begärde förhuden från alla män i Shechem!
Jag går med på dina krav.
Jag förstår bara inte varför Shalem gick med på det.
Han måste älska dig mycket.
Vi får vår hämnd och far kommer inte förbise oss igen.
Dinah!
Nej. Shalem...
Nej!
Nu går vi.
Far.
Är det Simon och Levi?
För hit henne.
Vad är allt det här?
Inte mer än vad vi förtjänar.
Dinah!
- Vad har ni gjort? - Dinah!
Var är hon skadad? Är hon död?
Varken död eller skadad.
- Vems blod är det? - Shalems.
Och kungens och alla Shechems män. De är alla döda.
Vi beslöt oss att skära dem igen.
Lite högre upp och lite djupare än det första.
Mördade ni dem?
Du ville ha ett brudpris. Nu har de betalat.
Och priset vi får betala då?
Stammen? Din familj?
Förstår du vilken skam som kommer att regna över oss?
Det finns inga män som kan slåss.
Som om det betyder något på räkenskapens dag.
Vi är klara här.
Vi måste ge oss av fort.
Bilhah, hjälp min mor att ta hand om Dinah.
Resten, bryt lägret!
Vi kommer att vara flyktingar i evighet,
en vanära i Guds ögon.
Era...
monster!
Nej!
Simon, sluta!
Dinah.
Jacob!
Jag kallar dig vid namn för jag kan inte längre kalla dig "far".
Jag känner inte dig!
Dinah, det var inte hans klinga som dödade Shalem.
Nej, det var hans stolthet.
Hans arroganta, gudsfruktan begärde den första klingan.
Den som lämnade Shalem
och alla andra män till sängs
febriga och försvarslösa.
Jag visste inte vad Simon och Levi skulle göra.
Och ändå låter du dem leva,
med min makes blod på deras händer.
Vad vill du att jag gör?
De är mina söner.
Och jag är bara en dotter,
vilket betyder att jag bara är en ägodel.
Inget i jämförelse med förlusten av ditt namn eller ditt land.
En sann dotter hade visat mig respekt
genom att vänta på mitt tillstånd.
Istället för att låta sig bli tagen som en hund i solen.
Du om någon har dragit skam över familjen.
Du hämnas för en synd med en större synd.
Det var ingen synd!
Vi var gifta!
Din söner har slaktat
rättfärdiga män.
Hur kan det inte äckla dig?
Jag förbannar dig till ett liv utan fred, utan lycka
och allt du älskar kommer du förlora.
Du är inte längre min far
och detta är inte längre mitt hem.
Lämna...
Lämna henne.
Dinah.
Är det så du gottgör dina bröder?
Genom att förråda mig!
Nej, jag var inte inblandad.
Jag såg dig med blodiga händer
bevittna vad de gjorde mot mig!
Jag trodde du var död.
Det är jag!
Dinah!
Vart ska du?
Tillbaka till Shechem.
För att begrava min make.
Och sedan?
Jag kommer aldrig se dig igen.
Du är alltid med mig, mor,
vart jag än går.
Försök behålla lite soppa.
Vi har en lång väg framför oss.
Du behöver din styrka.
Min vita sjal, den som Shalem gav mig, var är den?
Jag tog undan den.
Den var dränkt i blod.
Jag är sjuk. Snälla, lämna mig i fred.
Om jag gör det, kommer du att dö.
Så låt mig dö.
- Det kan jag inte. - Varför inte?
Varför bryr du dig?
Allt du älskade
tog mina bröder i från dig.
Nej. Inte allt.
Stanna.
Stanna!
Det är inte åkturen som gör dig sjuk.
Du är med barn.
Därför ska du dricka soppan
och därför ska du leva,
så att vi tillsammans kan föra Shalems son till världen.
Och vad är det för en värld?
Den jag växte upp i.
Egypten.
Flera veckor senare anlände vi till staden Thebe,
där drottningens bror hälsade oss välkomna till sitt palats
för att invänta mitt barns födelse.
Du gör så bra i från dig, Dinah.
Krysta!
Dinah, andas.
Din son är nästan här.
Mor...
Det är ingen fara, jag är här.
Jag är rädd.
Det vet jag.
Det var jag med.
Du måste krysta nu, min älskling.
- Krysta. - Mor?
Andas.
Du är så duktig, Dinah.
Det dröjer inte länge nu.
- Andas, Dinah. - Mor.
Andas...
Du måste krysta, min älskling.
Krysta.
Krysta!
Meryt, vad är det?
Barnet har inte kommit längre.
Dinah, vakna, ditt barn behöver dig.
Du måste öppna ögonen, älskling, och hjälpa honom.
Han är din son.
Ge mig spegeln.
Hans axlar sitter fast.
Räck henne kniven. Han behöver mer utrymme.
Jag kallar på en kirurg.
Nej, det finns ingen tid. Han kan inte andas. Räck henne kniven.
Skär neråt.
När hans axlar är ute, måste du...
Nej...
Gör det nu! Skär!
- Han... - Vaknade precis.
Jag döper dig till Bar-Shalem.
Han är stark.
Som sin mor.
Som min mor.
Tack, Meryt.
Vi gjorde det tillsammans, min vän.
Fast från vad jag såg,
är du en bättre barnmorska än jag, och jag är
väldigt duktig.
Min moster Rachel lärde mig.
Jag skulle bli en.
En gång i tiden.
Tja...
Försök vila nu.
Jag tittar till er senare.
Titta, Shalem.
Titta på vår vackra son.
Hur mår han?
Vad är det, Meryt?
Var är Bar-Shalem?
Hans namn är Re-mose,
och här i Egypten är han min son.
Meryt, du kan lämna oss.
Nej.
Det gjorde du bra, min kära.
Verkligen, du var magnifik.
Den son du har fört till mig och min familj
kommer bli prins i Egypten
och för det är jag för evigt tacksam.
Jag förstår inte.
Han kommer veta att du gav honom livet,
men inte mer.
Du ska förbli här i palatset som hans barnpiga
och för det ska du vara tacksam.
Vad?
Varför gör du så här?
Jag är hans mor.
Om du önskar förbli i hans liv
då ska du inte berätta något om vad som hände i Shechem
och du ska aldrig prata om dina bröder.
Du kan inte undanhålla honom.
Jag vill se honom.
Jag vill se min son.
Han kommer föras till dig så snart han vaknar och behöver matas.
Men jag varnar dig, Dinah.
Vad han lär sig om sin far, lär han sig från mig.
Om du talar om hans förflutna,
om du kallar honom Bar-Shalem en enda gång,
förlorar du honom för alltid.
Gå inte, vänta!
Nej.
Nej!
Hitta dem.
Spring!
Öppna!
Snälla, hjälp mig.
Snälla.
Här borta.
Nej.
Nej, gör det inte.
Gör det inte. Ni kan inte.
Nej, snälla.
Nej!
Din själviska lilla stolla.
Även om du hade överlevt,
vad för liv kunde du ha gett honom, ensam och utan pengar?
Vill du hellre att han blir en tiggare än en prins?
Nej...
Är det vad du tror att Shalem hade velat för sin son?
Nej.
Han hade velat att hans son var med sin mor.
Med mig, kvinnan han älskade!
En kvinna som, med ett ord från mig, skulle dödas
för kidnappning av en kungason.
Tro mig, jag har dömt män till döden för mindre.
Reglerna har ändrats, Dinah.
Du är nu i min tjänst, passar upp på min son.
Du kommer ha tillgång till barnkammaren endast vid behov,
och aldrig på egen hand.
Nej!
Och du kommer sova i rummen under markytan
med resten av slavarna.
Hur många?
Tre de senaste fem dagarna.
Kanske vänder vår tur när regnet kommer.
Jag tror att Gud ska visa mig den rätta vägen,
men jag fruktar att han har övergivit mig.
Och att allt jag har kvar är dina drömmar.
Vad säger de dig?
Att vi måste fortsätta röra på oss.
Tecken pekar på nordväst,
men jag kan inte säga varför.
Kanske finns det förbannelser som vi inte är menade att undkomma.
Ser du henne
i dina drömmar?
Det var länge sedan.
Antingen gömmer hon sig från mig, eller...
Eller så är den syster jag älskade död.
Hur ofta tänker han lyssna på Joseph innan han inser att det är meningslöst?
De enda som gör någon vinst i detta övergivna land
är slavhandlarna.
Så låt oss handla.
Dinah, du borde vila.
- Du har inte läkt ännu. - Jag mår bra.
Hon kan inte hålla dig här.
Vad har jag för val? Han är min son.
Och hon stal honom ifrån dig.
Är inte det straff nog?
Vad hände mellan er två som fick henne att göra detta?
Det spelar ingen roll.
Jag lämnar honom inte, Meryt.
Han är min son.
Han är allt jag har kvar.
Du kan arbeta med mig. Jag har mer än jag kan handskas med.
Nej.
Du har en gåva, Dinah.
Jag såg det när Re-mose föddes.
Jag sa nej.
Det är inte den jag är längre.
Jag vet att du menar väl,
men detta är mitt liv nu.
Oavsett vad jag fick genomlida på drottningens uppmaning,
så blev jag hel igen
genom de få dagliga ögonblicken med min son.
Han var miraklet som höll mig vid liv.
För honom kunde jag uthärda vad som helst.
Hjälp mig!
Bröder! Hjälp mig!
Hittade ni honom?
Bara hans dräkt.
Vilda djur måste ha dödat honom och släpat bort hans kropp.
Min pojke.
Min vackra pojke.
Nej.
Nej!
Min pojke!
Titta där...
Det är ett seglande skepp.
Kan du se något?
Jag kan se ett svärd,
ett litet svärd.
Du vinner inga slag med det.
Det är ett vackert svärd du har där.
Jag ska bli en krigare, precis som min far.
Då kommer du bli en stor en.
Såg du honom slåss?
Räddade han dig i strid?
Nej, men jag såg hans ärr.
Han hade ett precis där på benet,
och ett till på sin skuldra,
så jag vet att han var modig.
Jag skulle rädda dig. Jag är inte rädd.
Alla stora krigare känner rädsla och det är därifrån deras mod kommer.
Nej!
Du har redan räddat mig.
Dagen du föddes.
Du var en kämpe redan då.
Vad slogs min far för?
För människorna han älskade.
Som mor och morbror?
Ja.
Re-mose!
- Hej då. - Dags att komma in.
Jag kommer, mor.
Han är en fin pojke
och mycket fäst vid sin mor.
Han älskar drottningen högt.
Jag talade inte om drottningen.
Jag vet inte vad du hörde, men...
Jag behövde inte höra något.
Han har dina ögon.
Brukar snickare lägga märke till sådana saker?
Det beror på ögonen.
Du borde nog vara mer uppmärksam på det du gör
och mindre på de omkring dig.
Kanske.
Mamma!
Re-mose?
- Mamma! - Re-mose?
Vad är det?
Mor säger att jag måste åka bort.
Planen kan inte ändras.
Han ska resa till Memfis och tränas till skrivare.
Hans öde ligger i hans händer och inte i dina.
Om Re-mose studerar för visiren
kommer han bli en viktig man med makt.
Om du verkligen älskar honom bör du hålla med mig
och låta honom få det liv han förtjänar.
Mamma!
Jag kommer, Re-mose.
Werenro?
Dinah...
Jag kan inte stanna länge.
Hur kommer det sig att du är här?
En dansare i Egypten.
- Min farmor... - Rebecca lever fortfarande
och hon skulle få mig avrättad om hon hittade mig.
Flydde du?
Så långt bort jag bara kunde.
Precis som du.
Dinah, jag är så ledsen för vad dina bröder gjorde mot dig.
Och mot Joseph.
Joseph?
Simon och Levi hämnades på honom med.
Han såldes till slaveri och fördes bort på ett slavskepp.
Rebecca såg det i en vision.
Och mina mödrar?
Såg hon något om dem?
I sådana fall så sa hon inget till mig.
Men oavsett hur mycket de lidit så är de överlevare.
Och det är du med.
Ta hand om dig, Dinah.
Jag är så stolt över dig, Re-mose.
Du kommer lära dig så mycket.
Och tänk på alla berättelser du kommer ha till mig när vi ses.
Kan inte du följa med?
Du måste vara modig, min fina pojke.
Och jag är alltid med dig.
Här.
Hur många år tills han återvänder?
Så många som krävs.
Du är fri från din tjänstgöring hos mig
och från palatset som ditt hem.
Jag tjänade min son, inte dig.
Detta var aldrig mitt hem.
Jag undrade om du...
Ursäkta, vet du vem som har...
Jag hörde att du kanske har ett rum att hyra ut?
Nej, vänta.
Snälla, jag...
Hur långt räcker det här?
I tre år höll jag mig till mig själv,
odlade mina örter,
och hoppades på Re-moses återkomst.
Använd dem till grötomslaget
och resten ska du brygga till ett starkt te.
Vilken dag.
Två födslar, och den andra var tvillingar.
Jag hade kunnat behöva din hjälp.
Jag är säker på att du klarade det bra.
Jag säger bara...
Du har sagt det i flera år.
Konstant.
Det var en sak när du passade Re-mose
men nu är du fri att använda dina kunskaper som barnmorska.
Och jag har ju sagt att det var en del av mitt gamla liv,
ett som jag lämnat bakom mig.
Om jag är obeveklig så är du envis.
Lika envis som ditt ogräs.
Och vilket ogräs har du brist på idag?
Fänkål.
Snälla.
Några nyheter om Re-mose?
Det har gått tre år,
och jag trodde att han skulle ha skickat...
Den unge herren är fortfarande i skolan.
Du vet var jag finns om han skickar...
Ja, du har berättat det, många gånger.
Det är ingen fara. Vila ett ögonblick.
Tack.
Hur långt gången är du?
Hur kunde du veta?
Jag växte upp i en stam full av kvinnor.
Någon var alltid med barn.
Man lär sig att tyda tecknen.
Jag är...
Jag har blött lite.
Det är inget ovanligt.
Jag kan ge dig några örter.
De hjälper dig, om du vill.
De säger att du är...
En häxa från öknen.
Om det gör mig till en häxa att hela tandvärk och magont,
så är jag knappast en att frukta.
- Ta det här. - Tack.
Jag heter Ahouri.
En tjänare i min anställning tillbringade ett år i fängelse.
Han berättade att under den tiden
delade han en cell med en man som var duktig på att tolka drömmar.
En man som kunde spå framtiden.
Talade han om dig?
Jag har plågats av samma dröm i många månader nu.
Berätta vad den betyder så besparar jag dig ditt liv.
Du är en utlänning, eller hur?
Vad heter du?
Slavar har inga namn, min konung.
Ditt födelsenamn, då.
Innan du kom till Egypten.
Joseph.
Dinah!
Min fru Ahouri.
Det är något som inte stämmer.
När började värkarna?
Hela natten.
På ett torg söder om marknaden,
hitta det hus som tillhör Meryt och berätta att jag skickat dig.
Gå!
Ahouri, lyssna på mig.
Ditt barn ligger i säte.
Jag måste försöka vända honom och det kommer göra ont.
Var är hon?
Jag väntade, men hon kom inte hem.
Jag bad grannarna att skicka hit henne.
Är hon döende?
Hon har ingen kraft kvar.
Vi måste hitta ett sätt att ge henne det.
Döttrar av Inanna,
vår allas goda moder,
vi tackar dig för denna välsignelse...
Någon där?
Jag behöver hjälp.
Ahouri har gett upp. Hon behöver vår kraft.
Vi är här med dig, Ahouri. Du är inte ensam.
Jag vet att du klarar det.
Gudskelov. Min fru är där inne med Dinah. Hon behöver hjälp.
Meryt!
Hon är redo, vi behöver tegelstenar.
Ahouri, du måste sitta upp.
Så ja.
Du måste krysta en gång till.
Är du redo?
Ezri.
Vill du se din dotter?
Gå.
Gå in.
Den natten smög de in i staden
och dödade Shalem
och kungen
och alla män de kunde hitta.
Alla dog för mina bröders händer
och det skedde i mitt namn.
Är det vad du har burit på alla dessa år?
Och jag trodde att om jag bara
kunde vara någon annan,
om jag kunde begrava mina mödrars röster och
den flicka jag var,
då skulle allt förbli begravt och jag inte känna något.
Det jag såg dig göra där inne,
det är den du är.
Inte en prinsessa,
inte en slav,
utan en stark kvinna
och om den styrkan härstammar från dina mödrar och det röda tältet,
då är det något du inte kan vända ryggen till.
Även om det var Meryt som talade var det Lea jag kände bredvid mig
och jag visste att hon aldrig lämnat mig.
Mina mödrar hade givit mig en gåva och den var min att föra vidare.
Efter Ahouris dotters födelse,
spreds ryktet genom Thebe om en utländsk barnmorska.
Om de fortfarande såg mig som häxa,
utnyttjade de alla glatt min magi.
Och sen...
sju år efter att jag sagt hej då till Re-mose
kallades jag till palatset.
Jag borde ha gett dig denna för länge sedan.
Han älskade dig högt.
Jag gjorde fel
som fick dig att lida.
Ingen skuld åligger dig
för vad dina bröder gjorde.
Förlåt mig.
Vila.
Vi är sams nu.
Mamma.
Re-mose.
Jag är här, mor.
Min fina, vackra pojke.
Förlåt för att jag lämnar dig.
Förlåt för så många saker.
Jag hörde dig prata med mamma.
Vad menade du med hennes bröder?
Är det sant?
Att männen som mördade min far var dina bröder?
Du har tillräckligt med sorg i hjärtat för en dag.
Svara mig!
Ja.
Jag trodde du bara var en slav.
Men du är mindre än så.
Mördares blod flyter i dina ådror,
hos mig också.
Re-mose, snälla. Min son...
Rör mig inte.
Och kalla mig aldrig det igen.
Jag hade bara stannat i Thebe av ett skäl,
och nu var det borta...
Så när Meryt berättade att de behövde barnmorskor på andra sidan floden,
i Kungarnas dal,
såg jag mig inte om,
men tog sikte framåt för att möta henne där.
Snabbare!
Rör dig!
Och det var där, i en stad av gravtillverkare, som jag började om.
Arbeta hårdare!
Rör er!
Upp!
Nej, sluta!
Hon borde inte arbeta. Hon är gravid.
Varför angår det dig?
Jag är barnmorska.
Här ute, alldeles ensam?
Du ser inte ut att vara någons fru.
Sluta! Hon är med mig!
Hur kommer det sig, snickare?
Träet vi behöver karva till gravarna måste behandlas.
Jag bad henne ta med oljan.
Få henne ur min åsyn.
Vad tittar du på?
Gå!
Vänd dig inte om.
- Men... - Fortsätt gå.
Vi kan inte bara lämna henne där.
Och du kan inte hjälpa henne om du är död.
Inser du ens vilken fara du utsatte dig för?
Oss båda?
Jag bad inte om din hjälp.
Nej, som jag minns det, var ditt sista råd
att jag skulle sköta mig själv.
Tur för dig, så tog jag det inte.
Snabbare! Rör er!
Vad för dig till dalen?
Jag trodde du var i drottningens tjänst?
Drottningen är död. Jag bor här nu.
Med din son?
Pojken jag såg med dig?
Jag kan gå ensam, tack.
Du är skadad. Jag går med dig.
Har jag inget att säga till om?
Du har säkert mycket att säga. Det brukar du ha.
Hon kunde ha dött.
Hon dör antagligen ändå i förlossningen, det gör de flesta slavar.
Säger du att jag ska acceptera det och inget göra?
Jag säger att det finns bättre sätt för förändring.
Kan du sluta gå ifrån mig?
- Jag bor här! - Vad är det som pågår?
- Du blöder. - Det är inget allvarligt.
Det kunde det ha varit.
Känner ni varandra?
- Nej. - Ja.
- Vi träffades precis. - För andra gången.
Och du har inte berättat vad du heter?
Det är Dinah.
Och du är?
Benia.
Det ser inte djupt ut.
Mitt snickeri ligger längre upp på gatan.
Om jag kan stå till tjänst.
Hamna inte i bråk, Dinah.
Tack, Meryt.
Ursäkta?
Ursäkta!
Vad...
Vad gör du här?
Meryt anlitade mig för att fixa taket.
- Meryt är borta över dagen. - Jag vet.
Hon bad mig ha det klart tills hon kommer tillbaka,
vilket vore enklare om ingen distraherade mig.
Det är ovanligt att se en lotus växa mitt i stan.
Ännu ovanligare om den är gjord av pärlemor.
- Den är vacker. - Du verkar förvånad.
Nej, jag undrar bara
varför en man som kan skapa något som detta lagar tak.
För att jag också vill äta.
Vinsten är dålig på saker som bara kungen har råd med.
Tja.
Du verkar också ha en talang.
Min fru drömde alltid om en trädgård som denna.
Hon dog av flodfeber när vi var nygifta.
Jag beklagar.
Det var längesedan.
Tja...
Det är aldrig tillräckligt längesedan, eller hur?
Varför talar du aldrig om honom?
Din son.
Jag måste ta dessa till marknaden.
Jag kan inte acceptera den.
Jag arbetar.
Om du inte vill ha den,
lämna den på bordet.
Förlåt, jag menade inte att...
Det är ingen fara.
Dinah...
Nej, Benia.
Jag är trasig.
Jag vet inte hur man är något annat.
Jag har förlorat min son.
Jag har förlorat min make.
Snälla, gör det inte.
Du vill inte detta...
Vad gör du?
Jag tittar på min fru.
Om du tittar mer så blir du sen till jobbet.
Jag kan inte hjälpa det.
Det är svårt att lämna dig.
Gör det inte då.
Åren som följde var de ljuvaste i mitt liv.
Dagarna förflöt vänligt,
och det faktum att lite skiljde dem åt
var en stor gåva.
Ingen av oss nämnde namnen på våra döda
och för denna handling av respekt
lät de oss leva i fred
och lägga våra hjärtan i den andres vård.
Det räckte gott och väl.
Vi letar efter den utländska barnmorskan.
Öppna dörren!
Den utländska barnmorskan.
Öppna!
- Skicka ut henne. - Vad vill ni henne?
Vi ska föra barnmorskan
till visirens palats i Thebe.
På vems order?
Min.
Re-mose?
Benia, det är min son.
När återvände du till Thebe?
När visiren flyttade dit.
Jag tjänstgör hos honom som skrivare.
Vad vill han din mor?
Hans fru har värkar.
Hon har fått två missfall och dog nästan från en dödfödelse.
Herren fruktar för hennes liv
och har skickat mig att hitta den bästa barnmorskan.
De talade alla om en utländsk kvinna med gyllene händer
och de skickade mig till dalen.
Om jag vetat att det var du...
Förlåt intrånget.
Nej...
- Gå. - Re-mose, vänta.
Oavsett vad du tycker om mig, så hittar du inte en bättre barnmorska.
Ta med mig,
och jag svär att jag förlöser din herres barn säkert.
As-Naat? Jag heter Dinah.
Jag är här för att hjälpa dig.
Den här är antagligen också död.
Om den är, låt mig dö med honom.
Ditt barn lever fortfarande.
Han vilar sig bara för resan.
Barnmorskan har anlänt.
Hon är hos din fru nu.
Se till att hon inte misslyckas.
Några nyheter än?
Inga goda, är jag rädd.
Och barnmorskan?
Är hon så duktig som de säger?
Inte vad jag har sett,
men hon har hållit flickan vid liv och det är i sig ett mirakel.
Blunda och andas.
Lyssna på mig,
där jag kommer ifrån var det tradition att föda i ett rött tält
och alla kvinnor i lägret samlades
och de höll varandras händer och mässade tyst.
Välsignade modern med sin kärlek och styrka.
Kan du känna dem runt dig?
Krysta.
En till. Andas.
Det är en pojke.
En vacker pojke.
Herre...
Du har en son.
Måste du gå så snart?
Mitt arbete är avslutat.
Jag stannar en natt till ifall du behöver mig
men jag vet att du kommer att läka snabbt.
Hur kan jag återgälda dig?
Älska honom.
Behöver du något?
Nej, tack.
Du kan försäkra din herre om att hans son är stark och vid god hälsa.
Jag önskade faktiskt tala med dig.
Visiren är så tacksam för dina tjänster
att han arrangerar en bankett om en vecka för att fira födelsen.
Han skulle bli hedrad om du kom.
Äran är min.
Du är välkommen att stanna i palatset till dess.
Det är...
Jag vill att du stannar.
Det gör jag gärna.
Din make...
Benia.
Är han god mot dig?
Väldigt.
Det glädjer mig.
Jag är ledsen för att jag inte var det.
Sakerna jag sa till dig. Förlåt mig. Jag hade...
- Jag hade fel. - Nej.
Nej, du var ung,
och hade fått höra en sanning för hemsk att föreställa sig.
Varför gjorde de det?
Girighet.
Avundsjuka.
Hämnd.
De övertalade sig själva om att jag hade besudlats.
De kunde inte tro
att en prins skulle välja att gifta sig med en herdes dotter,
och ändå gjorde han det
och vi älskade varandra djupt.
Alla dessa år... Varför berättade du inte?
Jag förbjöds att göra det.
Drottningen begärde min tystnad när det gällde vårt förflutna.
Varför gick du med på det?
Du gjorde det för att få vara med mig.
Det var bara så du fick lov att stanna.
Som en tjänare.
Re-mose,
du var det enda hon hade kvar av sin son.
Och varje gång hon såg mig,
såg hon mina bröder och de tog allt ifrån henne.
Men ditt lidande då?
Mitt lidande är över.
Vi är tillsammans igen.
Inga fler hemligheter.
Det är fortfarande så mycket jag inte vet.
Vad vill du veta?
Allt.
Jag är otränad.
Jag lyssnar.
Min mors namn var Leah.
En dag, när Rachel hämtade vatten...
Du kan vänta här om du vill.
Jag hämtar lite vin.
Tack.
Joseph...
Dinah?
Joseph.
Jag visste inte.
I flera år svor jag över våra bröder och vad de utsatte mig för
tills jag insåg Guds skäl.
Att föra mig till Egypten,
så att jag kunde förutspå hungersnöden som väntade folket.
Drömde du om det?
Nej. Det gjorde farao.
Jag tolkade bara drömmen.
Men på grund av det steg jag i graderna
så att jag kunde rädda de som annars skulle ha svultit,
inklusive vår familj.
Jag flyttade dem till Egypten för att rädda dem från hungersnöden.
Och har du träffat dem?
Våra mödrar?
Rachel dog
när hon födde en son, Benjamin.
Han är en fin, ung man.
Och Leah?
När jag senast såg Judah, berättade han
att hon dog för tre år sedan.
Lugnt
i sin sömn, omgärdad av sina systerbarn och barnbarn.
Och du då, syster?
Har du funnit frid?
Jag har funnit en man som älskar mig
och nu har jag funnit min son.
Och min kära broder som jag trodde var död.
Joseph.
Joseph!
Så det är sant?
Du är Joseph av Kanaan.
Det var längesedan.
Och du har dolt det från mig,
i hopp om att blodet på dina händer skulle förbli osett.
Re-mose...
Vad tänker du göra nu när det finns två som kan avslöja dig?
Tänker du skära upp våra halsar som med min fars?
Nej!
Re-mose, lyssna på mig.
Joseph var inte inblandad i mordet på din far.
Det var våra bröder, Simon och Levi.
Är det vad han har berättat?
Jag vet det!
Du har hört att din herre reste sig
från slaveriets bojor.
Och det var Simon och Levi som lämnade honom där.
De stal Josephs liv från honom, som de gjorde med mitt och ditt.
Nej! Vänta!
- Avrätta honom. - Nej! Vänta! Joseph...
Avrätta honom!
Nej!
Joseph, jag ber dig...
Jag har inget val.
Att hota en visirs liv
är högförräderi och bestraffas med döden.
Att benåda honom försvagar min ställning.
Barmhärtighet är ett tecken på styrka, inte svaghet.
Stora män kan inte kosta på sig att vara barmhärtiga.
Inte när de har lidit som jag.
Gud testade mig, Dinah.
Han berövade mig på allt,
min mänsklighet, min värdighet, mina nära och kära tills allt jag hade var min tro.
Jag överlevde på den och därför har han satt mig här.
Var är din tro nu?
Skulle du döda din systerson av rädsla?
Re-mose är av ditt blod.
Vilket han ville slita från min hals.
Som han trodde du gjort med hans far.
Tror du att du är den enda som betalat ett pris?
Re-moses lidande då?
Och mitt?
Våra mödrars? Alla familjer i Shechem?
Det är dags att sätta punkt för detta.
Tillräckligt med blod har spillts för det som Jacob påbörjade
och du måste vara den som avslutar det.
Han är min son, Joseph.
Min son!
Vad skulle du göra?
Om han var din son?
Skulle du inte vilja att han visades barmhärtighet?
Och hur vet du att detta inte är ett av Guds prov?
Det kan jag inte svara på.
Då är du kanske inte en så stor man som du tror.
Han avrättas i morgon.
Joseph...
Hur mycket tid har vi?
Jag vet inte.
Jag stannar hos dig tills det är över.
Jag antar du tänker säga åt mig att vara modig.
Som när jag var liten och lämnade dig för första gången.
Förlåt mig för att jag lämnar dig igen.
Jag är så ledsen.
Jag visste inte vad jag gjorde.
Du sökte rättvisa för en far du aldrig mött.
Det finns inget att vara ledsen för.
Du borde ha känt honom, Re-mose...
Och om det var mina bröders synder som tog honom
så var det min egen synd att inte ge tillbaka honom,
för att jag lät en enda dag passera
utan att berätta för dig om den man han var.
Och om hur mycket han älskade mig
och hedrade mig.
Och hur mycket av honom jag ser i hans son.
Re-mose...
Din far
var lika vacker som den soluppgång han var döpt efter
och den dag du föddes.
Och namnet jag gav dig när jag höll dig mot mitt bröst
var Bar-Shalem.
"Solnedgångens son."
Jag behöver inte säga åt dig att vara modig.
Du är din far.
Och han var den modigaste man jag någonsin mött.
Ett skepp avgår om två dagar.
Jag har arrangerat en resa för dig norrut, via havet.
Du färdas under ett annat namn,
med ett brev från mig som tryggar dig en anställning.
Du får aldrig återvända till Thebe.
Tack, morbror.
Det är mer än jag förtjänar.
Nej, Re-mose, det är det inte.
Tack.
Vi möts igen.
Jag vet.
Vad gav du honom för namn?
Det han begärde.
Bar-Shalem.
Skickade du efter mig?
Jacob är döende.
Våra bröder säger att han inte överlever årstiden ut,
att han kallar på sina barn.
Jacob har varit död för mig i många år, och jag för honom.
Han var arg, och inte vid sina sinnen,
men jag vet att han grät över dig.
Grät han
när jag låg vid hans fötter täckt i Shalems blod?
Varför ska jag trösta en man som inte hade någon att ge mig?
Av samma anledning som du bad mig att förlåta Re-mose.
För att det är dags att sätta punkt.
Jag har sänt efter din make.
Han väntar på dig ute på gården.
Det är ditt val, Dinah.
Du får återvända hem med honom.
Eller följa med mig och möta vår far
och livet som vi förlorade.
Det kommer gå bra.
Du vet alltså.
Vad han begär av mig?
- Jag följer med dig. - Nej, jag kan inte.
- Dinah! - Nej. Jag vill inte höra mer om Jacob.
Mitt hjärta är med dig nu.
Jag vet.
Men tror du att jag inte kan se smärtan du bär på?
Och tills du läker
kan ingen lindring jag erbjuder vara nog.
Gå.
Finn frid.
Låt mig sen föra hem dig och älska dig i resten av våra liv.
Platsen dit Re-mose är på väg,
kommer han vara lycklig där?
Den norra kusten är vacker.
Han kommer älska havet. Det gör alla.
Men inte du?
Det är annorlunda när man korsat det i bojor.
Ja, det är det.
Du måste ha varit lika rädd som jag.
Jag minns inte att jag var rädd.
Bara förvirrad och väldigt ensam.
Gud talade inte till mig som med dig och Jacob.
Guds vilja sker inte i orden, Dinah.
Utan genom vad vi blir.
Naturligtvis talade han till dig.
Han gjorde dig till en mor.
Benjamin.
- Broder. - Hej, Ben.
Det var vänligt av er att göra resan.
Vi fick inte nyheten förrän igår.
Detta är Dinah.
Och hennes make, Benia.
Välkomna.
- Jag är... - Rachels son.
Jag känner igen hennes ansikte.
Hur mår far?
Det dröjer inte länge nu.
Hans sinne är nästan borta, lika så hans syn.
Ibland känner han igen en röst, men...
Det är troligt att han inte minns din eller vet vem du är.
Gå.
Judahs fru bad mig ge dig denna.
Hon sa att Leah ville att du skulle ha den.
Leah?
Men detta var din mors ring.
Rachel gav den till henne natten då Benjamin föddes.
Leah bar den resten av sitt liv.
Så de slöt fred?
Kanske var det hennes sätt att berätta
att hon dog med förlåtelse i hjärtat.
Och ville detsamma för dig.
Rachel?
Är det du?
Varför lämnade du mig?
Jag klarar det inte.
Min älskade.
Bara vila.
Den rösten...
Jag känner igen den.
Det är jag, far.
Det är Dinah.
Dinah.
- Ja. - Jag hade en dotter vid namn Dinah.
Men jag förlorade henne.
Jag minns inte hur.
Hur förlorade jag henne, Rachel?
Hur förlorade jag
min lilla flicka?
Det spelar ingen roll längre.
Det spelar ingen roll.
Stannar du hos mig?
Tills jag somnar?
Ja.
Blunda.
Jag är här.
Jag är här, far.
Dinah? Vi hoppades du skulle komma.
Jag är Judahs fru, Tola,
och detta är mina döttrar, Kiri och Vaniah.
Välkommen, faster Dinah.
Vi är så glada att äntligen få träffa dig.
Du måste vara trött. Kom, sitt.
Vi har hört alla dina berättelser här i det röda tältet.
Moster Rachel berättade alltid berättelsen bäst.
Herdens dotter som gifte sig med prinsen.
När jag blir kär ska det vara precis så där.
Ser du?
Du var aldrig borta, min kära flicka.
Kom ihåg,
älska varandra.
Det är vår gåva.
Den gåva vi skänker vidare.
Leah pratade om dig varje dag.
Hon slutade aldrig tro att du var vid liv.
Vi brukade fantisera om var du levde.
Var det ett palats?
Mitt hem i Egypten är inte så storslaget.
Bakom det har jag en trädgård
och på natten när blommorna vissnar
dröjer sig doften kvar.
Drömmer du fortfarande, Joseph?
Ibland.
Och vad ser du?
Hopp.
Jag är redo.
Låt oss åka hem.
Egypten älskade lotusen för att den aldrig dör.
Det är likadant med de vi älskar.
Därför kan något så obetydligt som ett namn,
två stavelser,
en hög, en söt,
åkalla de oräkneliga leenden och tårar och drömmar
som utgör en människas liv.
Dinah!